Tidigare på Stargate Atlantis.
Vi är de sista av "De Uråldriga".
De finns fortfarande många vålnader, och vi kan behöva er hjälp.
Vi kommer eliminera vålnaderna när vi väljer att göra det.
- De verkar inte så uråldriga. - "Uråldriga"?
Förhoppningsvis så är det här bara början...
- De är inte människor. - McKay!
De är maskiner. Replikatorer.
Jag är på Atlantis och vill till Jorden. Hur gör jag?
Eftersom vi inte har någon ZPM kvar, på grund av olyckliga omständigheter,-
-så är mitt enda alternativ Daedalus, och tre veckor innan jag är hemma...
-tills nu. Får jag presentera... McKay/Carters intergalaktiska portbro.
34 portar har placerats mellan Vintergatan och Pegasus.
Åk in från vilken sida som helst... till exempel, Atlantis...sen pang!
Ett makro jag skrivit buffrar er i porten som ni åker igenom, vidare till nästa port,-
-till nästa, och nästa, och nästa, tills ni anländer...här.
När man kommit halvvägs till rymdstationen, så lämnar du Pegasus portsystem-
-och fortsätter sen på Vintergatans system som tar er till SGC.
Total restid, lite mer än 30 minuter.
Tack så mycket, det räcker.
Rymdstationen är inte klar än, så vi provkör systemet med en Jumper, nu...
Slut på skrytet. Det är dags att börja, tillbaka till era stationer.
- Alla systemen verkar vara... - Vad?
Det är ett konstigt eko i sensorerna.
Det kommer inte påverka testet, men... vi är klara att köra igång.
- Porten är igång, och makrot är uppladdat. - Okej, John. Du har klartecken att åka.
Då kör vi.
- Vi har kontakt. - Överste Sheppard, i tid. Status?
Allt verkar vara i ett stycke. Klar att gå vidare till nästa fas.
Laddar upp makrot, och...slår in portsekvensen.
Nej, nej, nej, nej. Det här är konstigt.
- Ska han avbryta? - Nej, det har inget med testet att göra.
Det är bara att våra... sensorer inte fungerar som de ska.
- Daedalus, jag är klar att fortsätta. - Kan jag ge klartecken?
Ja, ja, allt är okej.
- Han har klartecken att åka. - Överste Sheppard, ni kan fortsätta.
Jumpern är på väg.
- Han är sen. - När man rest närmare 3 miljoner ljusår,-
- är nog "sen" ganska relativt. - Sant.
Du är bara förbannad för att du inte fick göra jungfruresan själv.
General, jag är rätt förtjust i både jungfrur och resor.
- Jag menar sammansatt... - Du är inte någon testpilot längre.
- Det var vad Presidenten sa också. - Inkommande maskhål.
- Det var på tiden. - Ursäkta, sir.
Överste Sheppard... välkommen till Jorden.
- Tack, sir. Skönt att vara tillbaka. - Du vet var du parkerar den.
- Vi går igenom loggen när du är klar. - Ja, sir.
Överste, Jumper tre har anlänt till SGC.
- Uppdraget utfört. - Självklart att det fungerade.
- Jag håller redan på med nästa problem. - Vilket är?
Sensorerna kan inte avgöra vad det är,-
- på grund av Dopplereffekten... - Som är?
Jag har upptäckt ett objekt som färdas strax under ljushastighet...på väg hit.
Stargate Atlantis Säsong 3, avsnitt 10 "The return part 1"
Svensk Text: Mr and Mrs Bilskrot www.Undertexter.se
Vi har kontakt, det är Sheppard som är tillbaka från Jorden.
Överste Sheppard, välkommen tillbaka till mitten av ingenstans.
Tack så mycket, överste. Jag har pizza till alla på Atlantis.
Jag skulle med er tillåtelse ladda makrot och åka vidare innan de kallnar.
Nej, du får vänta ett tag. Det verkar som vi får sällskap.
Att åka så fort med så mycket teknologi är meningslöst.
Till skillnad från att resa i hyperrymd.
Att skeppet rör sig så fort som det gör... om det nu är ett skepp...
-så borde det ta minst en miljon år bara att komma till Vintergatan.
Med en fart så nära ljushastighet, måste man inte tänka på relativiteten?
Exakt, människorna ombord... om det nu är människor...
-skulle bara uppleva det som tolv år, så några stasiskammare och de skrattar.
De skrattar nog inte, de är medvetslösa, bildligt talat...
Om vi nu antar att det är ett skepp, och att det är människor...
- Vad ska vi göra med dem? - Vi försöker ta kontakt.
- Hur ska vi göra det? -Vi kör upp jämsides och tutar,-
-och försöker få dem att veva ner rutan.
Jag menar att matcha deras hastighet. Det här skeppet är inte byggt för det.
Vi kan inte. Även om vi lyckas, blir vi utsatta för tidsdifferensen.
Vi kommer inte kunna kontakta Jorden eller Atlantis på flera år.
Kan vi inte åka ikapp dem med hyperdriften?
Ja, men de skulle passera oss så fort vi kommer in i normal rymd,-
-för våra underljusmotorer kan inte accelerera till den hastigheten.
Så vi maxar underljusmotorerna, och tar oss så nära vi kan.
Det kan gå, vi borde i alla fall komma nära nog för att få sensoravläsningar.
Sätt igång. Jag meddelar Atlantis att ni blir sena.
Har du verkligen fixat pizza till alla?
För det skulle vara synd om de gick till spillo...
Ja, okej, lös det här först, sen...
Sir, vi plockar ut vad vi kan ur underljusmotorerna.
De kommer flyga förbi oss om tre...
Två... Ett...
- Intressant. - Vad?
Om de här avläsningarna är riktiga, och i ärlighetens namn kan de vara fel...
Det är ett av de Uråldrigas krigsskepp. Troligen av Aurora-klass.
- Vem flyger den? - Uråldriga skulle jag tro.
Det har inte funnits några här på över 10 000 år.
Relativitetsteorin. För dem, har det bara gått några år.
- Har inte de hyperdrift? - Den kan ha blivit skadad i strid.
Det händer oss hela tiden. Den kanske gick sönder,-
-och var tvungna att fortsätta så nära ljushastigheten som möjligt.
Det förklarar hur de kommit en miljon ljusår ifrån Pegasus.
Du känner till deras subrymdmotorer bättre än vad jag gör,-
-men jag är inte säker på att den har den kraften som du säger att den har.
- De kanske har en ZPM. - DET är värt att kolla upp.
Vi måste skicka ett meddelande till dem, innan de är utom räckhåll.
Något som..."Vi är från Jorden, och vi bor på Atlantis, bla, bla, bla..."
- Varför inte bara be dem sakta ner? - Överste, farkosten saktar ner.
- De kanske hörde mig. - Nej, de såg oss...
-och de saktar inte bara ner. De tvärnitar.
Vad händer nu då?
Till den okända farkosten...
Jag är kapten Helia på det lantiska krigsskeppet Tria.
Vårt skepp är skadat.
Vi skannade ert skepp och fastslog att det har hyperrymdkapacitet.
Är ni villiga att ge oss assistans i form av hyperrymdtransport?
Ja, självklart.
- Jag tror inte hon kan höra dig. - Öppna en kanal.
Det här är överste Steven Caldwell på Jordskeppet Daedalus.
Det skulle vara en ära att få hjälpa er.
Vi kommer att träffa Uråldriga. Som vet vad allt är,-
-och hur allt fungerar, jag vet inte vad jag ska fråga om först.
Det kommer ta några timmar innan vi kan matcha hastigheten för transportering.
Det borde ge dig tillräckligt med tid att göra en lista.
De var på god väg mot Jorden när deras hyperdrift gav upp.
De bestämde att det var bättre att de fortsatte framåt än att vända om.
- Hur många överlevande? - Lite över 100.
Det skvallras redan hos mitt folk. De tror att deras återkomst är förutspådd,-
-att det markerar en vändning i kriget mot vålnaderna.
- Jag vet inte det... - Dr Weir!
Daedalus är klar att stråla vårt folk och de Uråldrigas delegation.
Tack.
Dr Weir, Ronon, Teyla, det här är Helia...kapten på Tria.
- Det är en ära att träffa er. - Tack så mycket.
Från vad jag hört, så har ni gjort ett anmärkningsvärt jobb att bevara vår stad.
Vi har gjort vad vi kan, med det vi har.
- Jag måste prata med er ledare. - Jag är ansvarig för Atlantisexpeditionen.
Ni missförstod nog, dr Weir.
Jag måste prata med den som kan tala för alla på Jorden.
Det kan säkert ordnas... får jag fråga varför?
Vad är det där? Varför har inte jag sett den förut?
Ursäkta, men vad är det som händer? Tack för allt ni gjort, dr Weir.
Ni behöver inte vakta staden längre.
Jag har kontroll över den nu.
Vi stred mot vålnadernas krigsskepp.
De var för många, så vi började åka tillbaka mot Atlantis...
-bara för att höra att evakueringen redan var igång.
Jag beslöt att fortsätta mot Jorden och ansluta oss till de evakuerade...
-och även när hyperdriften gick sönder, beslöt vi för att fortsätta.
Jag kan inte tänka mig vad du och din besättning går igenom nu.
Vi står i skuld till er av tacksamhet, men vi har precis kommit hem...
-hem till ett ställe som vi inte trodde att vi skulle få se igen,-
-och vi behöver tid på oss. I ensamhet.
Vi har gjutit vår del av blod när vi försvarat staden mot vålnaderna.
- Ni är ansvariga för att de väcktes. - Sant?
Det är ni som är ansvarig att vålnaderna finns.
Vore det inte för vår expedition, skulle det inte finnas något Atlantis.
Ingen säger att staden inte tillhör er, eller att ni inte hör hemma här.
- Vad vi säger är... - Vad vi frågar är...
- Vad vi frågar...är att vi får stanna här. - Det är så mycket vi kan lära från er,-
-vi kan erbjuda förnödenheter, manskap, för att få Atlantis till sitt forna jag.
Det kommer att komma en dag då ert folk har en plats här igen...
-men den dagen är inte idag.
- Du borde vara där inne. - Jag vet inte vad jag skulle säga.
Du har rätt. De vill ha bort oss härifrån.
Varför? De är bara 100 stycken.
De kan använda oss. De kanske till och med behöver oss.
Tänk om du kom hem från ett krig, och hittar någon i din soffa,-
- ätandes dina ostbågar, och ser på TV? - Det skulle vara okej för mig.
Nej, det skulle det inte.
- Hur går det med samtalen, sir? - Inga samtal, vi har bara lyssnat.
Det var bara ett övergångsmöte.
De vill veta hur lång tid vi behöver för att evakuera staden.
Jag sa 48 timmar, såvida ni inte behöver mer.
Det borde räcka.
Var det allt? Ska vi bara lägga oss på rygg och ta emot?
- Vi räddade dem. - Och de är oerhört tacksamma.
- De visar det inte. - Ur deras synvinkel,-
-så har de varit extremt generösa.
När de lämnade Atlantis, var vi jägare och samlarfolk.
Hade vi inte hjälpt dem skulle de fortfarande vara fast i tomrummet mellan två galaxer.
- Vi skulle ha lämnat dem där. - Det känns som ni förlorar staden.
Det handlar inte bara om det. Det handlar om att lära från de Uråldriga.
De är villiga, med tiden...att låta oss komma tillbaka till staden, men inte nu.
På så vis får vi alla fördelar av Atlantis med små risker och förluster.
Vi har vår egen galax att oroa oss över.
Överste...jag vill att du tar hand om evakueringen.
- Ja, sir. - Sätt igång.
Kan jag få prata med dig lite?
Jag ville inte säga det framför McKay-
- för jag vet att han vill ha jobbet. - Vilket jobb?
De Uråldriga är villiga att låta någon vara kvar som ambassadör, kan man säga.
- Jag skulle bli glad över att... - Det är inte du.
Vem är mer kvalificerad för det jobbet?
Jag kan inte berätta... men IOA vill ha Woolsey.
- Woolsey? - Ja.
Som de Uråldriga sa, de tror inte du kan...släppa taget.
De tänker stänga ut oss härifrån, efter allt vi har gjort här?
Jag vet.
Du har gjort ett jävla bra jobb här...
- jag är ledsen att det slutar så här. - Jag antar...
-att jag kan trösta mig med att...
-av alla sätt som den här expeditionen avslutatades...
-så var det här inte det värsta sättet.
- Tack så mycket. - Ja.
- Hej, har ni packat klart? - Jag har inte så mycket prylar.
De mesta av mina tillhörigheter är redan hos mitt folk.
Kommer de...Uråldriga låta athosianerna stanna på fastlandet?
De har hittat en lämplig planet för oss att flytta till.
- En med en stjärnport. - Hur har de tagit det?
Det var inte den hemkomsten som mina förfäder hade förutspått.
Vill ni ha något av det här?
Johnny Cash poster? Skateboard? Sudoku-böcker?
Ni vet att ni är välkomna att följa med oss, eller hur?
Min plats är med mitt folk.
Jag lämnar inte den här galaxen förrän varenda vålnad är död.
Jag vet. Jag kände att jag var tvungen att säga det.
Samma för dig, vi skulle vara hedrade om du skulle vilja stanna hos oss.
Ja, jag tror att flygvapnet har andra planer för mig.
Vi var också tvungna att fråga.
- Det här är för jävligt. - Ja.
Jag är inte...jag är inte... jag är inte så bra på säga adjö.
Vi kommer att träffas igen. Det är jag säker på.
Innan dess...kan ni ge mig ett handtag med de där lådorna?
- Jag bjuder på pizza och öl och... - Popcorn?
Och popcorn för... Herre Gud.
Jag blev erbjuden en tjänst på Masaryk- universitetetr innan jag kom hit.
Jag antar att jag skulle kunna jobba där. Vad tänker du göra, Carson?
De har erbjudit mig en kirurgtjänst på SGC.
- Och du? - Jag vet inte, Area 51 skulle jag tro.
Och jobba så mycket som möjligt med databasen som vi tar med oss tillbaka.
Jag ser på något vis fram emot att få fokusera på ett problem ett tag.
Att konstant bli bortdragen från forskning för att släcka bränder kan vara...
- frustrerande. - Jag antar det.
Jag vet inte hur många gånger jag blivit ombedd att rädda Area 51 i elfte timmen.
- Jag är säker att det kommer på tal. - Inte så ofta som jag skulle vilja.
Jag måste bara säga...att det har varit ett nöje att jobba med er.
- Faktum är, att av alla människor... - Du kommer väl inte att börja gråta?
- Det kommer han. Han börjar snart. - Jag vet.
- Nu har du förstört det. - Förlåt.
- Jag var på väg att säga något. - Vi kommer att träffas igen vid porten.
Nej. Självklart inte. Jag vet inte vad jag tänkte.
- Vad var det? - Vad?
Vad var det du tänkte säga. Säg det, nu är jag nyfiken.
Jag var på väg att säga...
-adjö, Rodney.
- Överste. Kom in. - Doktorn.
Vi ligger före, och är klara att åka härifrån 08:00.
Daedalus tar utrustningen, och folket tar sig till porten tack vare den nya ZPM:en.
Bra...antar jag. Du verkar ta det här ganska bra.
Faktiskt...är jag förbannad, jag hade bara kommit en fjärdedel i "Krig och fred".
Jag kan inte tänka mig vad jag ska göra nu.
Varenda regering i världen kommer att erbjuda dig jobb.
Ja, men...inget som det här.
Ja, det har du rätt i.
Härifrån är det bara nerförsbacke. Det här är toppen av karriären.
"Livet är inte rättvist. Det är bara mer rättvist än döden".
- Oscar Wilde? - "Bleka dödens minut." Bra film.
- Kommer du vara klar till 08:00? - Ja, det borde jag.
- Du? - Jag har bara en eller två...
-100 saker att göra. Vi ses vid porten.
Jordningsstationen på södra piren krånglar. Den blev sönderskjuten, inte vårt fel.
- Ni borde titta på den... - Vi vet vad som ska göras, doktorn.
- Visst, ni borde också... - Rodney!
Ja, jag måste gå.
Ni har varit goda vänner... till alla i den här galaxen.
Farväl.
Ta hand om dig.
Hejdå.
Hej.
Stöd inte på foten så är det okej.
- Säg inte att ni stötte på Ori, överste. - Vi har inte stött på Ori, sir.
Babbis inspekterade en underlig växt när han upptäckte att marken inte var stabil.
Han föll 6 meter ner i en bäck. Wallace försökte hjälpa honom när han-
- tappade fotfästet och bröt ankeln. - Jag förstår.
Jag trodde aldrig att jag skulle sakna att ha McKay i mitt team.
Harmoni kommer inte över en natt.
Vi går igenom det så fort Wallace är ute från sjukstugan.
- Ja, sir. - Portaktivering!
Håll i dig, överste. Du kan få en kick av det här.
Det borde vara general O'Neills schemalagda rapport från Atlantis.
- Åkte han tillbaka, sir? - Woolsey behövde hjälp.
Tydligen så tycker de Uråldriga att han är ganska prövande.
Jag kan inte förstå det.
- General. - General.
- Är det Sheppard du har med dig? - Ja, sir.
Samtalen går framåt, men den stora nyheten är att replikatorerna är-
-på väg tillbaka mot Atlantis för att försöka ta över staden igen.
- Är de? - Ingen här verkar speciellt oroliga.
- Varför inte det? - De är de Uråldriga.
Replikatorerna har en lag i sin baskod som hindrar de att skada sina skapare.
- Och de förväntar sig att hitta oss. - Enligt Helia, så lär de bli överraskade.
Säg till McKay att hade ni inte räddat de Uråldriga och lämnat över Atlantis...
- Hade vi förlorat staden ändå. - Sant.
Vi borde gå tillbaka till förhandlingarna. O'Neill klart slut.
Sir, jag skulle gärna vilja prata mer om de här replikatorerna.
- De verkar ha allt under kontroll. - Ja, sir.
Jag antar att de har det.
- Jag hatar det här stället. - Hur är det möjligt?
- Det är sant. - De gav dig allt du ville, eget labb...
- Det är för stort. - Handplockade assistenter...
- Ja, inställsamma allihopa. - Du har även fått valt dina projekt.
- Det är inte sant. - Förutom att åka tillbaka till Atlantis.
- Du vet, sanningen är att jag... - Vadå?
Jag...jag vill inte använda ordet "ensam", men...det finns några...
- som jag saknar. - Mig?
Inte så mycket du, för vi ska äta middag i morgon, men...
-andra som jag kanske aldrig mer får träffa igen, som Elizabeth.
- Hon har inte svarat på mina samtal. - Jag förstår vad du menar.
- Du får i alla fall åka ut med ditt team. - Ja, de bästa och smartaste.
- Okej, vi ses i morgon. - Ja. Vet du vad, jag...
Vi hörs.
- Carson. - Hej, Elizabeth.
- Det här var en överraskning. - Du har inte svarat på mina meddelanden,-
- så jag tänkte jag skulle titta förbi. - Ja, jag ber om ursäkt för det. Kom in.
Tack så mycket.
Ursäkta röran. Men jag väntade inte sällskap.
Vi var sju i vår familj. Vårt hus var aldrig så här rent.
- Du ser ut att må bra. - Tack för att du ljuger.
- Hur har SGC behandlat dig? - Det har bara gått sex veckor,-
-jag håller fortfarande på att komma i ordning. Det är ett intressant arbete.
- Vänliga människor. - Bra. Det är bra.
- Hur är det med dig? - Jag håller mig sysselsatt.
- Ja? Med vad? - Jag har skrivit en del.
- Jobbat på mina memoarer. - Dina memoarer?
- Om din tid på Atlantis? - Ja.
Och vilken planet hade du tänkt publicera den på?
Den är lika mycket för mina efterkommande som för mig.
Jag försöker bara reda ut vissa saker i mitt huvud.
- Det tog slut så fort. - Ja, det gjorde det.
Elizabeth...vi är oroliga för dig.
Är ni oroliga för mig? Varför då?
Du svarar inte i telefon, och när du träffar folk verkar du distanserad.
- Jag bara...jag bara försöker gå vidare. - Genom att skriva dina memoarer?
Elizabeth...varför har du inte tagit ett nytt jobb?
SGC har bett mig konsultera med IOA och Homeworld Security-
- i samtalen med de Uråldriga. - Du behöver inte vara här för det,-
-du skulle kunna göra det från en säker telefonlinje.
- Jag är väl bara inte redo än. - Hör här, Rodney kommer hit i morgon.
John och jag ska ut och äta med honom. Du borde komma med.
- I morgon? I morgon, jag... - Jag plockar upp dig vid sju.
Det där ser ut som ett stort skepp.
Är ni säkra på att det räcker med att skicka en Jumper till försvar?
De kan inte skada oss.
- Sådana fiender skulle jag vilja ha. - Vi har upprättat kommunikation, kommendör.
Det här är kommendör Helia. Staden är åter under lantiskt styre.
Återvänd till er planet omedelbart, eller ni kommer bli...
- Jag trodde de inte kunde skada er! - Res skölden!
- Du borde ringa henne. - Vem då, Cadman?
- Ni var ett riktigt sött par. - Det funkade inte.
Det kan ha att göra med att vår första kyss gick genom Rodney.
Jag trodde vi hade svurit på att aldrig prata om det där igen.
- Det kommer jag inte ihåg. - Vet ni vad?
- Det börjar bli sent. - Sen när började du att sova?
Sen jag kom tillbaka. Jag har haft mycket att ta igen.
Men det var kul att se er alla igen. Tack för att ni tog med mig ut.
Det är vi som ska tacka. Det är du som bjuder, eller?
Fräckt.
Sheppard.
McKay.
- Hallå? - Jag har inte mobilen med mig, vad händer?
Vi tog emot en datasändning för cirka 20 minuter sen.
Atlantis attackeras av replikatorerna.
På något vis har de klurat ut hur de ska gå förbi sin programmering.
De Uråldriga blev tagna på sängen och har redan förlorat större delen av staden.
- Vi måste evakuera omedelbart! - De kommer!
De tog sig aldrig till porten.
Jag har fått veta att de hade en lag skriven i deras baskod-
-som gjorde det omöjligt för dem att skada de Uråldriga.
Hur i helvete kunde det här hända?
Det kan finnas en liten möjlighet när jag försökte skriva om Niams baskod som...
-vi kanske öppnade dörren för dem att kunna göra andra förändringar.
- Var det du som gjorde det? - Vi trodde då...
-att det var enda möjligheten att rädda staden.
Hur spelar ingen roll, de kan ha ändrat den själva.
- Frågan är...hur reder vi upp det här? - Det var därför jag kallade in er.
Jag har mina order. Daedalus är redan på väg.
Vad jag behöver från er...är hur vi enklast kan få en atombomb genom skölden?
- Jag har inte en aning. - Jag har inte kallat in dig, doktorn.
- Tänker du använda kärnvapen på Atlantis? - Det är vägen till Jorden.
- Och vi har ett iris! - Ja, det har vi,-
-men tack vara din portbro så behöver de bara skriva om ditt makro,-
-och då kan de komma ut var som helst i vintergatan.
- Det är ett väldigt komplicerat makro... - DE är väldigt komplicerade, dr McKay.
De skrev om sin egen baskod. Så jag tror nog de klarar av det.
General O'Neill och Woolsey kan fortfarande vara i liv, jag kan staden utan och innan.
- Ge mig 60 soldater och Carters nya... - Antireplikatorvapen.
- Just det. - Jag är ledsen, överste.
Jag har mina order, general O'Neills order. Daedalus är där på mindre än fyra dagar.
Hur får jag en atombomb förbi skölden?
- De där replikatorsakerna ni pratar om... - Vi kallar dem för ARG:er.
Deras energivapen stör länken mellan nanoitcellerna.
Replikatorerna faller bokstavligen sönder när ni skjuter på dem.
Rent hypotetiskt...så tror jag att Teyla och Ronon skulle hjälpa till...
- om vi bad dem. - Vi måste porta in oss till Atlantis.
Allt de behöver göra för att hålla oss ute är att aktivera portskölden.
Jag skrev in en bakdörr i sköldprogrammet, när Kolya stormade staden.
Rent hypotetiskt, skulle den kunna hjälpa oss in i portrummet.
General Landry var orolig över att replikatorerna har skrivit om makrot-
-för att porta dem någon annanstans i vintergatan.
Om du ändrar makrot, kan den ta oss till en annan plats i Pegasus?
Som till exempel...där Teyla och Ronon är?
- Vi behöver en Jumper. - Och några av de där ARG:erna.
Och någon som ser till att Landry inte stänger iris för oss...
- hypotetiskt. - Självklart.
Jumpern är i ett bevakat förråd.
En av oss måste upp på listan över behörig personal, det är bara en som kan ordna det.
- Du? - Nej.
- Varför trodde det? - Det lät som om du skulle säga det.
Nej, tyvärr så är det dr Lee som leder jumperprojektet,-
-för de vägrade att skicka den till mig på Area 51.
Jag tror att jag kan lägga till ett av våra kort på listan över behörig personal.
Men jag måste göra det från hans kontor.
- Och? - Han är där, så du får distrahera honom.
- Jag? Hur då? - Så här hade jag tänkt.
Jag har aldrig mött en kvinna så engagerad i World of Warcraft.
- Det är en av mina passioner. - Så är det för alla av oss.
Jag är en Mage på level 75, specialiserad på byggen och juveler.
- Och du? - Level 75...jag är bara 50.
Jag hade betan av expansionspacket, så jag hade ett försprång på de flesta.
- Vilken ras är du? - Mage.
Jag försöker att bättra på mina förmågor, men...
- men det går inte något vidare. - Det kan jag inte hålla med om, Bill.
Vad?
- Rodney... - Jag menade inte...
- jag menade inte att vara framfusig. - Nej, nej, nej, var framfusig.
Jag...jag är inte så säker hur... jag ska säga det här...
En äkta Mage säger vad han tycker. Eller...vad hon tycker, i det här fallet.
Har ni sett klockan? Vart tar tiden vägen...?
- Vad? - Vi är sena. Vi borde...
- Vi ses, Bill. - Hejdå, Bill.
Wallace. Vad gör du här?
General Landry ville prata med mig om när jag kan återgå i tjänst igen.
- Jag ber om ursäkt för det. - Åker ni på uppdrag utan mig?
Du borde verkligen inte stödja på foten.
När general Landry säger "nu", så menar han nu.
Jag ber om ursäkt för det här med.
Jag kan inte låta honom berätta för Landry att han sprang på oss.
Snabba på!
- Är du klar? - Sätt igång.
Vad i helvete...? General Landry till kontrollrummet.
- De kommer fixa mitt hack ganska snabbt. - Det är okej, jag behöver inte lång tid.
- Vad är det som händer? - Jag vet inte, porten slog på sig själv.
- Den gör inte så. - Jag vet det, sir.
Stäng iris. Jag kan inte, sir.
Hitta ett sätt att göra det, Walter. Överste Sheppard, dra er tillbaka.
Det är en order.
- Ska jag ta reda på var de är på väg, sir? - Det vet jag redan.
- Mina sköldpaddor! - Vad?
Jag har köpt några små sköldpaddor, och jag har ingen som kan ge dem mat.
Sköldpaddor är rätt tåliga. Jag är säker på att de kommer klara sig.
De är goda som soppa.
Jag antog att jag var tillbaka för gott, så jag skaffade mig ett husdjur.
Jag är allergisk mot katter, och...
-jag jobbar för länge för att ha hund, så jag satsade på sköldpaddor.
- Jag har nog dödat dem. - När som helst, McKay.
- Jag jobbar så fort jag kan. - Stackars små jäklar.
Vintergatans port aktiverades precis.
- Gjorde du det? - Nej.
Överste...jag antar att ni kommit halvvägs, och väntar på att McKay skrivit om makrot.
Jag förstår vad du gör...jag skulle till och med kunna kalla det för tappert...
-men om du inte vänder om och kommer tillbaka till SGC,-
-ska jag personligen se till att din militära karriär är...
På det sättet vet jag inte vad han tänkte säga.
- Okej, jag är klar. - Det här är sista chansen att ändra er.
Okej. Då kör vi.
Ni skulle aldrig komma till mig, så jag kommer till er istället.
Vårt förhållande har varit...spänt... men vi måste lägga allt det bakom oss nu.
- Måste vi? - Alla era vänner har åkt hem-
-och ni har blivit ombedda att lämna Atlantis...så frågan är...
- vad ska ni göra nu? - Vi hjälper mitt folk med bosättningen.
Ja, men det verkar vara klart.
Är snickeri och röja sly det bästa sättet att använda era färdigheter på?
- Kom till poängen. - Kom och jobba med mig.
Jag förstår er tvekan, vi har inte varit galaxens framtidshopp i tidigare dagar.
- "Tidigare"? - Vi blir starkare för varje dag.
Och vi har flera uppdrag planerade som allvarligt borde desarmera vålnaderna.
- Vad har ni tänkt göra? - Jag kan inte gå in på detaljer...
-men det är farligt och vi skulle kunna behöva era färdigheter.
Vi är inte intresserade.
Synd, men inte helt överraskande. Ge det lite tid, Ronon.
Jag undrar hur mycket glädje du kommer att få som en bönbonde.
- Jag tänker inte jobba för geniierna. - Vi kommer inte att jobba för dem...
- mer med dem. - Glöm det.
Sen Atlantis lämnades över till förfäderna, så är geniierna...
-den mest organiserade grupp som slåss mot vålnaderna.
- Förfäderna kommer att göra något. - Sant...
-men de kommer inte be oss om hjälp. Men geniierna har det.
Jag vet att du är ivrig på att slåss, men...mitt folk är bönder.
- Då är det kanske inte rätt plats för mig. - Det luktar underbart.
- Jag hoppas ni sparat lite till oss. - John? Kul att se er, allihopa.
- Ni med. - Vi har saknat det, vad det nu är.
Någonting är fel.
De sänder ut en energistråle som stör kopplingen mellan nanoiterna.
Det var inte vad jag frågade.
- Ja, de fungerar bra. - Bra.
Så du behöver oss för att vi känner till staden?
Jag behöver dig för att du är en del av vårt team.
- Det kan finnas hundratals av dem där nu. - Vi har en plan. En bra en.
Jag hade inte frågat dig att följa med oss om jag inte trodde vi skulle klara av det.
Både O'Neill och Woolsey var på Atlantis när replikatorerna attackerade.
Det finns en chans att de fortfarande lever.
Jag tänker inte låta en bunt replikatorer ta vårt hem ifrån oss.
Så...är ni med oss?
Jag tror att jag fått upp GDO:n. Den kommer att sänka skölden.
- Sätt igång. - Okej, jag slår koden till Atlantis.
Och...
- Vad är det som händer? Aktivera skölden. - Jag kan inte.
Det är bekräftat. Portskölden är nere.
- Jag hoppas den här planen fungerar. - Det gör vi allihop.
Svensk Text: Mr and Mrs Bilskrot www.Undertexter.se